Cóm actuar davant una tragèdia:
Els tres estats pels que passa una persona quan s’enfronta a un fet traumàtic i quins passos hem de donar els demés per poder ajudar.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEigq7EnIeq8Z1JGFj2NCJsgT2ZktJfs-tRKq-yIACBdlMZm9AFt4ReNsSAurrhXP7RXNTSCag_wBv47d_qnDwfn1gFCAnMIzdwX6ifs1jx9KFfN6i4t_R6KfTqCC2dfWB7dbjd39IqUXmul/s200/Imagen1.jpg)
En el mateix moment que som conscients de que ha passat alguna cosa dolenta o ens donen la mala notícia, el primer que fem és entrar en estat de shock, és a dir que ens paralitzem i comencem a tenir unes reaccions tant físiques com mentals, que ens poden literalment posar malalts.
En el estat de shock, podem tenir episodis d’ansietat i fins i tot de pànic. Aquestes són algunes reaccions possibles a nivell mental:
- · Es bloqueja el pensament, no entens què passa i fa que el cos també es pugui quedar bloquejat i et quedes immòbil.
- · Es té la sensació que tot és un somni, que no és real, que no t’està passant a tu. Neguem el fet de tal manera que fins i tot que, per exemple en el cas d’una mort, pensem que tornarem a veure la persona morta en qualsevol moment.
- · Comencem a fer coses sense sentit, no coordinem els pensaments degut a l’ansietat i podem posar-nos a caminar sense sentit.
- · Podem fins i tot tenir episodis agressius o perillosos per nosaltres mateixos i fer-nos mal sense adonar-nos.
Un cop sembla que hem passat aquest primer estadi, comencem a tenir sentiments més forts, més profunds com la pena o el temor. És quan entrem en l’estat de reacció. I sobretot comencem a tenir pensaments recurrents com per exemple, sentir vergonya per haver sobreviscut o fins i tot alegria per no haver resultat ferit, en el cas d’un accident de cotxe, tren, avió, etc.
Llavors el que solem fer és reprimir aquests sentiments i no parlar-ho amb ningú perquè creiem que no li passa a ningú més i fa vergonya admetre-ho. La persona que està en aquest estat es va aïllant i sempre vol estar sol/a. Fins i tot pot tenir alguna conducta infantil o agressiva.
Finalment, arribem a l’estat de reorientació, és a dir, que d’alguna manera hem de tornar a la normalitat i per això primer hem d’assumir els fets i integrar-los en la nostra vida diària.
![]() |
És habitual sentir vergonya per haver sobreviscut |
És probable que encara tinguem episodis dels dos estats anteriors i que apareguin pensaments del moment del succés o records. Per tant, és normal que evitem veure persones, tenir converses o anar a llocs que ens puguin recordar allò que no volem. Per exemple, és habitual que algú que ha patit un accident de cotxe no vulgui tornar a conduir.
En aquest estat també se li diu estat post traumàtic i s’ha de mirar que la persona no es quedi en aquest estat perquè si no no podrà mai superar el fet i tornar a viure amb certa normalitat.
Per això l’atenció a les persones que pateixen una mala notícia, un succés traumàtic necessiten atenció constant, tant de familiars com de personal especialitzat. I aquesta atenció s’ha de començar a rebre des del primer moment que rep la notícia, és a dir quan entra en estat de shock.
En aquest moment s’ha de mirar que la persona estigui acompanyada constantment, no deixar-la sola. Deixar que parli, que s’expressi, que plori, cridi, etc. Que deixi sortir els seus sentiments i no cal que li parlem massa, hem de saber escoltar. També haurem de vigilar que la persona no es faci mal, vigilar el seu comportament. Ens aproparem a ella amb calma, establirem un contacte físic (abraçar, agafar la mà) per tal que la persona no es trobi sol i si hem de dir alguna cosa ho farem amb veu suau, amb calma i calidesa (no cal que també ens alterem nosaltres).
![]() |
Cal acompanyar en tot moment a l'afectat. |
En aquestes converses, hem de saber dir les coses adequades, per exemple: donar-li la importància els fets que mereix i no dir “no passa res” o “ja et passarà” perquè a la persona en aquell moment no li serveix de res i sembla que no estem amb ella.
Quan la persona està en estat de reacció, ja podem començar a donar-li, si cal, informació segons ella vagi preguntant i no mentir amb coses que no podem confirmar. Si se li ha de donar encara més males notícies, donar-les a poc a poc i expressant sempre el nostre sentir davant els fets.
Oferir la nostra ajuda en qüestions pràctiques com trucar els familiars, anar a recollir els nens a l’escola, anul·lar cites, etc. Si cal, proporcionar roba i aliments i ajudar amb la medicació, en cas que la necessiti, encara que la persona no se la vulgui prendre. Igualment, no deixar-la massa sola i deixar que es vagi expressant a poc a poc. Podem fins i tot, canviar una mica de tema o sortir a passejar una estona per tal de que descansi de l’estrès que genera tot això i li podem preguntar coses però sense ser pesats.
![]() |
Tornar a la vida anterior és necessari per la recuperació |
Quan, finalment la persona arriba a l’estat de reorientació, si ha rebut recolzament anteriorment, es pot començar a espavilar una mica i començar a fer alguna cosa per poder recuperar-se.
És important, participar en els actes de recolzament que ja estan establerts, com funerals o homenatges per tal de que pugui fer el dol corresponent. També s’ha de procurar que la persona comenci a recuperar la seva vida diària (treball, família, etc.) i la rutina de cada dia (menjar, dormir...) que torni a fer les activitat que feia abans de lleure i oci que li siguin agradables.
Igualment si ens trobem amb persones o llocs que ens recorden dolorosament els fets, hem de procurar no evitar-los i enfrontar-nos per tal de superar aquest estat de reorientació. Si tot plegat ens produeix molta ansietat o angoixa podem demanar ajuda professional especialitzada. Fer alguna teràpia de grup, de relaxació o respiració també ens pot ajudar molt, perquè ens posem en mans de gent que estan acostumats a fer-ho.
Raquel Sellarés
“Cómo actuar ante una tragedia” Luria Psicologia
Ansietat: Estat mental en el que la persona experimenta diferents sentiments de nerviosisme, palpitacions, visió borrosa.....
Hiperventilació: Quan agafes massa aire, els pulmons no poden filtrar-lo tot i es col·lapsen i tot i agafar molt aire, aquest no arriba a la sang per la qual cosa sembla que ens estem asfixiant.
Cap comentari:
Publica un comentari a l'entrada